Jeg troede, cajunmad var stærk.
D'Marr, hvad var det, du kaldte det... krydderi?
Haljjaran. Krigsherrerne på Preenos prøver deres mod med det.
- Vil du virkelig ikke smage? - Mit mod behøver ingen prøve.
Jeg har andre varer. Jeg kan skaffe lidt triaxian-silke -
- til gengæld for en proteinsekvenser mere.
- Det ville garanteret klæde dig. - Men vi trænger til maskindele.
- Rå duratanium, dilitiummalm. - Så hellere mere eksotiske varer.
Men to dagsrejser herfra findes et lille system, der måske har de ting.
Vi har ikke set nogen beboede planeter.
Det er ikke beboet. Ikke ligefrem.
- Hvad mener du? - Det her smager fortræffeligt.
- Hvad sagde du, det var? - Kaffe.
Jeg kan bede kokken pakke et par kilo til dig.
Hvis du til gengæld fortæller, hvor vi kan finde de forsyninger.
Det drejer sig ikke om at forhandle. Jeg tænker på jeres sikkerhed.
- Ti kilo? - Det var rent held, jeg fandt det.
Et rumfartøj var styrtet ned på en af de indre planeter.
Ingen livstegn, så jeg landede for at gøre krav på bjergelønnen.
- Hvad fandt du? - Et transportfartøj. Næsten intakt.
Jeg kunne have plyndret det og tjent en formue.
- Hvorfor gjorde du ikke det? - Besætningen gjorde indsigelser.
- Du sagde, der ikke var tegn på liv. - Ja. Der var intet, der var i live.
Var det måske et spøgelsesskib?
Atmosfæren er tynd, men kan indåndes.
- Men der er intet tegn på liv. - Jeg har lokaliseret skibet.
Lad os se.
Ingen strømsignaturer. Det lader til at være forladt.
Er dine sensorer kalibreret til spøgelser?
D'Marr havde ret. Duratanium, beryllium og dilitium.
Hvad mon årsagen var til nedstyrtningen?
- Lad os gå ned. - Er det nogen god idé?
- Du er da ikke bange for spøgelser? - Vi ved ikke, hvad der er sket.
Skibet kan være en grav.
- Skal vi lede efter reservedele der? - D'Marr sagde intet om lig.
Vi har svære skader.
Og der er duratanium nok til at lappe en masse.
Vi besøger hende.
Hvis ånderne ikke vil have os der, rejser vi igen.
Travis, du kører.
- T'Pol? - Intet.
- Maskinrummet bør ligge der. - Du og T'Pol tjekker det.
Kontakt os, hvis der er noget anvendeligt.
Eller der er spor af besætningen.
Javel, kaptajn.
- Alt vel, Travis? - Ja. Jeg tænkte bare på...
Hvis købmanden havde så travlt, hvorfor lukkede han så efter sig?
- Hvad er der? - Jeg hørte noget.
Rotter, måske?
Nej.
- Det er nok din fantasi. - Vulcaner fantaserer ikke.
Der er intet at skamme sig over. Et forladt skib, ingen besætning.
Det kan da få enhver til at gyse.
- Gyse? - Sitren. Gåsehud.
- Bliver du ikke bange indimellem? - Nej.
- Ikke for noget som helst? - Nej.
Sikke en skam. Der er intet som en god forskrækkelse.
- Hvad mon købmanden så hernede? - Det ved jeg ikke.
Måske ville andre bjerge vraget, og så har de prøvet at skræmme ham.
Jo, men så havde de plyndret skibet for rub og stub.
- Skal vi have en spøgelseshistorie? - Den ville blive god.
Hvad tror du? En computerterminal?
Ja. Der er ingen strøm, men datamodulerne synes intakte.
Vi tager dem med, så kan vi måske finde ud af, hvad der er sket.
Det er dilitium.
- Er der noget galt? - Næ. Krystallerne er i fin stand.
Det skulle ikke være svært at få skibet i gang igen.
- Hvad er der? - Her er nogen.
- Du sagde, her ikke var livstegn. - Det er her heller ikke.
Hvis du prøver at skræmme mig, skal du have mange tak, men...
Tucker til kaptajn Archer. Vi er ikke alene hernede.
Vi kommer.
Der er et rum bag skottet her.
- Hvorfor viste sensorerne intet? - Her er et dæmpningsfelt.
- Hvad viser det? - At her er en kraftkilde, men hvor?
Lad os finde den.
Hej.
Undskyld. Tag det roligt. Jeg gør dig ikke noget.
Halløj! T'Pol!
Vi var på vej fra vores koloni i Kotara Barath og blev angrebet her.
- Hvem angreb jer? - De præsenterede sig ikke.
Det er et transportskib uden våben. Vi forsøgte at forsvare os.
Kaptajnen nødlandede. Det er et mirakel, at vi overlevede.
- Sendte I ikke nødsignaler? - Så havde kaprerne opdaget os.
- Så I lavede altså et dæmpningsfelt. - Vi frygtede, at de ville komme.
- Hvor længe har I været her? - Næsten tre år.
- I har skabt jer noget af et hjem. - Vi havde ikke rigtig noget valg.
Det har I nu. Vores skib er stort nok. Vi kan flyve jer hjem.
Det er meget generøst, men vores verden ligger over et år borte.
- Vi kan ikke bare efterlade jer. - Vi har jo skabt os et hjem.
- Hvordan med motorerne? - Der er store mængder antimaterie.
- Jeg tror, vi kan få det i luften. - Vi har prøvet. Tro mig.
Vi har resurser, I måske ikke har. Det er da forsøget værd.
Tak, kaptajn.
Du forskrækkede mig. Det er anden gang.
Siger du aldrig noget? Eller du kan måske ikke sige noget?
I så fald må du undskylde.
Rør det ikke!
Strømmen er blevet ledt om til vores opholdskvarter gennem det relæ.
- Det er godt, du endelig taler. Tak. - Det var så lidt.
Kender du... meget til skibets systemer?
Min far er maskinchef og har lært mig, hvordan tingene fungerer.
Så bliv og fortæl mig, hvad jeg ellers skal holde fingrene fra.
Han har travlt. Forstyr ham ikke, Liana.
- Det gør ikke noget. - Min datter har andre forpligtelser.
Relæerne er krydsforbundne.
Liana og hendes far ændrede strømretningen.
Prøv at se. De har shuntet styringen til airponics.
- Jeg må omkoble brosystemerne. - Jeg beder Liana hjælpe dig.
- Det er unødvendigt. - Så går det hurtigere.
Hun kender alle systemerne. Hun hindrede, at jeg blev stegt levende.
- Så kan hun måske hjælpe dig. - Hvad mener du?
Det er tydeligt, at du værdsætter hendes tekniske ekspertise.
Hun er yderst kompetent.
Det var den kvindelige ingeniør på det xyrilliske skib også.
Sidst du mente, at nogen var så kompetent, -
- gjorde du hende gravid.
- Forstyrrer jeg? - Slet ikke.
Kommandør Tucker og jeg drøftede hans seneste reparationserfaringer.
- I vil måske have noget mad? - Nej tak.
Jeg fjerner strømshunterne på broen.
- Er du sulten? - Tak.
- Lækkert. Hvad er det? - Det kaldes lorella.
Vi dyrker det i airponics-sektionen. Intet kan slå rod udenfor.
Det er utroligt, I overhovedet har kunnet overleve her.
- Hvorfor føler jeg mig overbegloet? - Undskyld.
Pyt. Gid flere kvinder ville være lige så opmærksomme.
- Kender du mange kvinder? - 1/3 af besætningen er kvinder.
- Og på... Hvad kaldte du planeten? - Jorden.
Jeg har kvindelige venner, men der er ikke nogen speciel.
Ikke længere.
- Hvad med din verden... Kantare? - Hvad med den?
Når motorerne er ordnet, skal du tilbage. Du længes vel hjem?
- Jeg har hørt, der sker fremskridt. - Ja.
Der er noget andet, De måske kan hjælpe os med.
- Computerkernen? - Den styrer alle vigtige funktioner.
Miljøsystemer, hovedstrøm. Den holder os faktisk i live.
- Det er optronikrelæer. - Ja, og de kan svigte når som helst.
Jeg har arbejdet med noget lignende... på et xyrillisk skib.
- Så kan De reparere den? - Jeg skal bruge grej fra Enterprise.
Kom med. Så kan jeg give frokost.
- Tak, men vi har meget at gøre. - I har været her i tre år.
- Luftforandring ville ikke skade. - Måske en anden gang.
Okay. Jeg er tilbage igen om et øjeblik.
- Hvorfor må jeg ikke gå med? - Det ved du godt.
- Jeg vil bare møde besætningen. - Du har vist mødt nok.
De er venlige. De vil hjælpe os. Jeg lover ikke at sige noget.
- Motorerne blev ramt her. - Skaderne er omfattende.
De skyldes nedslaget. Men intet er smeltet, der er ingen tegn på kamp.
- Blev de ramt af et ukendt våben? - Det er muligt.
De udsendte heller ikke nødsignaler, for de ville afsløre deres position.
- Og den tror du heller ikke på? - De styrtede ned for tre år siden.
Angriberne må være væk for længst. Hvorfor gemmer de sig fortsat?
At de er lidt sky betyder jo ikke, at de pønser på noget.
Og den der airponics-sektion...
Den kan ikke brødføde dem alle.
Hvordan overlever de? Noget stemmer altså ikke.
- Har vi stadig deres datamodul? - Det er i rumkapsel 1.
Bed Hoshi om at downloade og give besked, hvis der er noget.
- Hvor mange er I på Enterprise? - 83.
- Mennesker alle sammen? - Næsten. T'Pol er dog vulcan.
Og dr. Phlox er fra planeten Denobula.
Ham skal du præsenteres for. Og Porthos er kaptajn Archers hund.
- Hund? - Sådan en har I vel ikke et ord for.
Et pattedyr med fire ben og store ører. Sød.
- Hvad laver han? - Han er kaptajnens kæledyr.
- Må jeg godt se den? - Jeg håber, du også har tid til mig.
- Tja, jeg får da vist meget travlt. - Fortæl om Kantare.
- Fortæl hellere, hvor I har været. - Missionen er lige begyndt.
- Hvor er I på vej hen? - Aner det ikke. Det er det sjove.
Hvilken planet kan du bedst lide?
Hvis jeg skulle vælge nu? Den her.
- Archer til kommandør Tucker. - Ja?
Kan du komme til min kabine?
Ledsager du den unge dame? Vi ses i messen.
Jeg hører, du har været meget sammen med Liana.
Har T'Pol sagt noget? Jeg har virkelig opført mig eksemplarisk.
Det tror jeg gerne. Det har intet med det at gøre.
Vi vil høre, om hun eller nogle af de andre har udvist mærkelig adfærd.
Mærkelig adfærd? Hvad sker der?
Hoshi har tolket datamodulet. Vi ved, hvad der skete, før de styrtede ned.
- Det har de jo selv fortalt. - Ifølge det blev de ikke angrebet.
- Der skete en ulykke om bord. - Hvad slags ulykke?
Det er, som om der opstod en katastrofal fejl.
Trykket faldt voldsomt, og skibet styrtede ned.
- Måske er modulet blevet skadet? - Det er ikke kun datamodulet.
Kaptajnen bad mig om at foretage nogle detaljerede skanninger.
Tæringen på skrogets plader tyder på...
...at skibet har ligget der meget længere end tre år.
- Det styrtede for knap 22 år siden. - Det giver jo ingen mening.
Tjek selv skanningerne.
Hvorfor har Liana ikke sagt det?
De afsendte også en del flugtkapsler inden nedstyrtningen.
Malcolm har fundet en, der er i kredsløb. Vi tager den om bord.
Det er tydeligvis nogens sidste hvilested. Hvorfor åbne den?
Det ved jeg ikke rigtig.
I får næppe brug for min hjælp.
Det er Shilat. Ham så jeg om bord på skibet for en time siden. I live.
Vaniljeis?
- Findes der flere slags? - Hundreder. Jeg kan lide rocky road.
- Uha. Hvorfor hedder den det? - Det har jeg ikke tænkt over.
Måske, fordi der er nødder i. Og skumfiduser.
- Skumfiduser? - Små...
De består mest af sukker.
Jeg er ikke sikker på, hvad de er lavet af. Men i al fald...
- Fik du noget ud af rundturen? - Ja. Sygelukafet var spændende.
Dr. Phlox lod mig fodre flagermusene.
Og han bød på frokost. Jeg vidste ikke, at du blev så længe væk.
Det må du undskylde... Der kom pludselig noget vigtigt.
- Hvad er der? - Liana...
- Hvor længe har I været her? - Det fortalte kaptajn Kuulan jo.
- Jeg vil have, at du siger det. - Hvorfor?
Vores skanninger viser, at jeres skib styrtede ned for 22 år siden.
- De må vise forkert. - Det sagde jeg også.
Jeg sagde, at I ikke havde grund til at lyve. Havde I?
- Vi fandt en afjeres flugtkapsler. - Jeg må hellere gå nu.
- Før mig tilbage. - Der var et lig i den.
- Shilats. Kan du forklare det? - Nej.
- Fortæl, hvad der foregår. - Det kan jeg desværre ikke.
- Skal du have hjælp? - Ellers tak.
- Reparerer du ikke relæerne? - Jeg har gjort, hvad jeg kunne.
Jeg må tilbage til Enterprise for at analysere data.
- Har du brug for hjælp? - Jeg skal kontakte mit skib.
- På grund af det, du har fundet? - Jeg er ikke med...
Du ledte, hvor du ikke burde have gjort det.
- Find T'Pol. - Vi må hellere holde os samlet.
- Her er ikke farligt. - Hvis ikke I skjulte noget for os.
- Lav vores systemer og rejs igen. - Ønsker du virkelig det?
Hvor gammel var du i sin tid? Kan du overhovedet huske dit hjem?
- Det her er mit hjem. - Liana...
- Jeg har ikke sagt noget. - Nej, det har hun ikke.
- Men vi må altså have nogle svar. - Vi skylder ikke jer nogen svar.
Tag deres våben.
- Lad dem rejse. Det var jo din plan. - Når reparationerne er færdige.
Stands ham. Han hører på jer.
- Gå tilbage til Deres skib. - Ikke uden mit mandskab.
Vi forhandler ikke.
Liana.
Se at komme i gang.
Hvor er T'Pol? Jeg har brug for hendes assistance.
- Du klarer det selv. - Jeg vil se hende først.
Gør, som jeg siger, eller du ser hende aldrig.
Hvad er det, der er så vigtigt? Vil I slå ihjel for at få skibet i gang?
- Det er noget, du ikke forstår. - Jeg blæser på jeres hemmelighed.
Og om I har været her i 3 år eller 30. Men du må tænke på Liana.
- Vi kan hjælpe hende hjem. - Lav nu bare de relæer.
Du har meget at lære om at få venner.
Jeg har dem, jeg har brug for.
Jeg gider ikke høre på, at han gør det for min skyld.
- Vi var ikke i live uden din far. - Han burde have fortalt sandheden.
- Han kan gøre, som han vil. - Du skulle ikke have besøgt skibet.
- Tror du, det her er min fejl? - Jeg så dig kigge på maskinchefen.
- Jeg sagde intet. - Når de er rejst, bliver alt godt.
Vi lander i bjergene syd for deres skib.
Deres dæmpningsfelt skulle gøre dem stæreblinde.
- Så kan vi ikke bruge transporteren. - Vi bruger flugtkapsel-portene.
- Så er vi tæt på maskinrummet. - Og måske T'Pol og Tucker.
Det er jo et fint trick. Her bevogter du mig med våben i hånd, -
- mens dit lig er på Enterprise. Hvilket ekstranummer laver du?
- Er du rar at vente udenfor? - Jeg må ikke gå fra ham.
De gør, som jeg beder om.
- Så bed ham om at lade mig gå. - Bare jeg kunne.
Du kan måske forklare, hvordan jeg kan blive bevogtet af en død?
Kan en løgn fortælles så tit, at man til sidst tror, det er sandheden?
Ja. Men det havde jeg ikke fattet, før du kom.
Kan du huske, da du sagde, du troede, vi var spøgelser?
På en måde... havde du ret.
Find vej til bagbords side. Sig til, hvis du finder T'Pol. Pas på.
Javel, sir.
Så det er derfor, din far må holde gang i det her.
Du kan stoppe det.
- Er du uskadt? - Ja.
Du må få dem ud af skibet.
Hvis ikke du gør det, kan mine venner dø. Jeg be'r dig.
- Hvad blev der af besætningen? - De er forsvundet.
- Den rigtige besætning. - Forekom den ikke rigtig?
Jeg skabte dem. Det var ikke let. Det tog sin tid.
Man kunne røre ved dem. De kunne få en til at grine.
De var hologrammer.
De var vores venner, vores familie i over 20 år!
De er de eneste mennesker, jeg har kendt bortset fra far. Indtil I kom.
Men dem, de var baseret på, skibets besætning, hvor er de?
De er begravet i bjergene. Dem, jeg kunne finde efter nedstyrtningen.
- Jeg slog dem ihjel. - Det er ikke sandt.
Det husker du ikke. Du var kun et barn.
Vi var på vej hjem, som Kuulan sagde. Men vi blev ikke angrebet.
En ion-storm overbelastede vores plasmakredse. Jeg var cheftekniker.
Jeg havde ansvar for reparationerne. Men det var værre, end jeg troede.
Sivende plasma brændte sig gennem skroget.
Vi mistede atmosfære, så kaptajn Kuulan satte kurs mod planeten her.
Så har De jo gjort, hvad De kunne.
- De er døde. Jeg har ikke gjort nok.
- De døde på grund af mig. - Nej. Det var min beslutning.
Hun var på nederste dæk og ville ikke overleve en nødlanding dér.
- Så jeg gik ned og hentede hende. - Det ville enhver far jo gøre.
Jeg forlod min post. Plasmalækken blev større, noget eksploderede.
Den halve besætning blev dræbt øjeblikkelig. Også min kone.
Nogle få nåede hen til flugtkapslerne, men...
Jeg kan ikke forestille mig, hvordan det har været at tage den beslutning.
Men det er så længe siden. Nu må De tænkte på Deres datter.
Hvorfor tror De, jeg har gjort det? For at flygte ind i en fantasi?
I to år har jeg forsøgt at reparere vores skib.
Og jeg har set min datter vokse op. Alene.
Så jeg besluttede at vække dem til live.
Først hendes mor, så kaptajn Kuulan og de andre.
Jeg gjorde, hvad jeg kunne for at genskabe det, som det var.
- Hun fortjener mere. - Hun har fået, hvad hun behøver.
Og når De er væk? Skal hun så begrave Dem i bjergene?
Og leve resten af sit liv sammen med de væsener, De har skabt?
Hvis nu relæerne svigter igen. Så bliver hun da virkelig alene.
Hun er min datter. Det vedkommer ikke Dem.
Hvad nu, hvis hun kommer til skade? Hvad så?
- Skaber De så en hologramlæge? - Vi har overlevet indtil nu.
De har muligvis.
Men spørg Liana, om det er nok for hende bare at overleve.
Alt vel?
Vi afslutter arbejdet på holografi- systemet, hvis det er, hvad De vil.
Men De bør være sikker på, at det er den hjælp. De har brug for.
Kom ind.
- Velkommen om bord. - Tak, kaptajn.
- De har et smukt skib. - Tak. Vi er også stolte af hende.
- Må jeg sætte mig? - Naturligvis.
Jeg har ikke været ude i rummet længe. Det føles mærkeligt.
Godt. Men en smule underligt.
- Må jeg byde på noget? Te? - Ellers tak, jeg har det fint.
Nej, jeg har ej.
Deres maskinchef er meget frimodig.
Det kan man godt sige.
Jeg har aldrig haft hemmeligheder for min datter.
Hun ved godt, at der er mere end som så hinsides vores lille oase.
Men hun har aldrig talt om at forlade den. Aldrig.
Nu synes Deres maskinchef, at vi bare skal pakke og rejse.
22 år, kaptajn. Jeg har levet her i 22 år.
For Dem er det skib måske ikke andet end en bunke reservedele.
Men for mig er det mit hjem.
Jeg ønsker ikke at rejse. Jeg er tilfreds her.
Jeg har det godt.
Men mr. Tucker vil gerne have, at jeg synes, jeg er egoistisk.
Han synes, jeg bør rejse, nu jeg kan, og at Liana fortjener mere.
Det er måske på tide, jeg holder op med i den grad at frygte forandring.
Vil De hjælpe mig med at bringe min datter hjem?
Vi bliver, indtil Deres skib er flyvefærdigt igen.
Tak. Men alt, hvad vi behøver, er de her komponenter.
Min egen besætning kan klare det. Nogle er ganske dygtige teknikere.
Hvordan går det?
Vi installerer antimaterie-injektorerne.
Det var hurtigt.
- Hvad er det? - En protein-resekvenser.
Du må jo være træt af hele tiden at spise den samme mad.
Jeg har programmeret den til at lave is.
- Kun fem smagstyper. Men lækre. - Rocky road?
Du tror da ikke, jeg sender dig af sted uden rocky road?
Tak.
Skal vi virkelig ikke blive lidt og give en hånd med?
- I skal jo vidt omkring. - Det skal du også.
- Vi ses måske derude. - Det lyder rart.